Make Yourself Comfortable Subtitle by: B
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Be
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Ber
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Beru
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Berua
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Beruan
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Beruang
Make Yourself Comfortable Subtitle by: Beruang (BEAR)
Concentrate Your Mind E - N - J - O - Y
This is Free From Me To You B-E-R-U-A-N-G
Když jsme tam šli, bylo ho sotva pár centimetrů.
To je nádhera.
Stačí, stačí, stačí!
Vůbec necítím prsty.
Díky.
Meat Loaf.
To se ti přece nemůže líbit.
Udělal bych pro lásku cokoli...
Hned to vypni.
Ale neudělám to.
Vzala jsem si sentimentálního chlapa! Proboha, přestaň.
-Řekni, že se ti to líbí. -Nech toho!
Zbožňuješ tu písničku.
Mám takovou teorii.
Že holka na beton otěhotní, když to dělá v autě.
Cože?
Já mám taky teorii. Moje teorie je o okamžicích.
Okamžicích nárazu.
,,Na motivy skutečných událostí"
Podle mé teorie okamžiky nárazu,
ty intenzivní záblesky, co převrátí naše životy naruby,
ve skutečnosti určují, kdo jsme.
,,Před 4 lety"
Děkuju.
Další.
Jeden z mých nejoblíbenějších okamžiků.
Zapomněla jste si kartu.
Přišla jsem si užít dvouhodinovou frontu. Karta je jen bonus.
lnstitut umění.
Pracujete tam?
Ne, studuju.
-Já jsem Paige. -Promiň, Leo.
Díky, Leo.
Všiml jsem si, bez skrytých úmyslů, že máme stejnou RP zónu.
Vážně?
Jo.
Máš působivé pozorovací schopnosti.
-Ano. -Co je to RP zóna?
Rezidenční parkovací zóna.
To zní důvěrně.
Jo.
Říkal jsem si,
že si možná zasloužíme drink,
vzhledem ke kompatibilitě našich zón a tak.
-Dobře. -Dobře?
Tak jo.
Až po tobě.
Zavolejte, kdybyste mě potřebovali.
Otevři to.
,,Pro tvůj nos"
,,Pro tvou hlavu"
,,Pro tvé srdce"
,,Na později"
-Neprdnul sis zrovna? -Ne.
Možná trošku.
To je ale zvrácenost.
Ale tak romantická.
Miluju tě k zbláznění.
CT hlavy vaší ženy zobrazilo intrakraniální krvácení.
Pacienty s traumatickým poraněním mozku necháváme v umělém spánku,
který snižuje nároky organismu, a zatímco otok ustupuje,
poskytuje mozku čas ke zhojení. Pak je pomalu probereme...
Každý z nás je součtem všech okamžiků, které jsme kdy zažili.
Se všemi lidmi, co známe.
Tyhle okamžiky se staly naší minulostí.
Patří k našim osobním největším hitům paměti,
které si v hlavě přehráváme znovu a znovu.
Nemáš hlad?
-Ahoj. -Ahoj.
-Co děláš? -Nic. -Nic? -Jo.
-Co je tohle? -Nic. -Jasně.
Jídlo je hotové.
Když toho zablešence budeš krmit, bude se vracet, a já mám alergii.
-Jako na koriandr? -Koriandr nesnáším.
Ale nejsi na něj alergický. Dá si někdo jahody z trhu?
-Kupuje jídlo, špatné znamení. -Co? -Víme, co to znamená.
Mně se líbí. Je jako maskot.
Díky.
Lepší než ta fretka, co jsi nás nutil adoptovat.
-Dělá senzační kafe, necháme si ji. -Díky.
,,Bydli s emnou"
-Bydli s Emou? Máš tam navíc ,,n".
Ale ne.
,,Bydli se mnou"
-Říkal jsem to. -Ano.
Slibuju, že ti pomůžu milovat život, že tě vždy zahrnu něhou
a budu mít trpělivost, kterou láska žádá.
Že budu mluvit, když bude třeba slov, a sdílet mlčení ve chvílích ticha.
Že se smířím s tím, že se neshodneme na červeném sametovém dortu.
A budu ctít tvou lásku a žít pro ni.
Nasadilas lat'ku vysoko.
-Napsala jsi slib na jídelní lístek? -Jo. Proč?
Slibuju, že tě budu vášnivě milovat,
v jakémkoli stavu, dokud nás smrt nerozdělí.
Slibuju, že nikdy nezapomenu, že tohle je láska na celý život.
A vždycky budu v hloubi duše vědět,
že přes všechny překážky
najdeme vždy cestu zpátky k sobě.
Berete si jeden druhého na celý život?
Ano.
Z moci svěřené mi státem lllinois vás...
Ochranka.
Prohlašuji vás za muže a ženu. Utíkejte!
Mám jen jeden. Jen jeden objekt.
To přece není možné. Já...
Panebože.
To zvládneš.
Musím jim zavolat a říct, že to nedokážu.
Pojd' se mnou do postele.
-Chceš jít se mnou do postele. -Nech toho.
Ne! Prosím, ne.
Přestaň!
Řekl bych, že to zatím vypadá docela dobře.
Není to sice ještě hotové, ale už to začíná mít atmosféru.
Tady je to jakoby zahalené temnou oponou
a tady s tím soupeří světlý prvek.
Je to abstraktní, ale myslím, že je to dost působivé.
Co?
Ty mě vážně miluješ.
Jo.
Já vím. Protože tohle je můj výtvor.
A tohle je hromada zbytků,
kterou si ted' schovám.
Okamžik naprosté tělesné, duchovní a jakékoli jiné lásky.
Netlačte na ni.
Bude trochu vyčerpaná, tak jí dejte prostor.
Ahoj.
Tak rád tě vidím.
Paige?
To nic. Jste v nemocnici.
Měla jste nehodu. Uhodila jste se do hlavy,
ale jste v pořádku. Chvíli jsme vás nechali spát.
Jak je ti?
Bolí mě hlava.
To je naprosto normální. Něco vám na to přinesu.
Byl zraněný ještě někdo, pane doktore?
-Paige, víš, kdo jsem? -Ano. Jste můj doktor.
Jsem tvůj manžel.
Paige?
-Pane Collinsi? -Říkala jste, že to vypadá dobře.
Zranění mozku není zlomená kost. Mozek je méně předvídatelný.
Tlak oteklé mozkové tkáně na lebku může způsobit jisté poškození.
-Jisté poškození? Nepamatuje si mě. -l když je vzhůru,
otok může vyvolávat zmatek, ztrátu paměti, výkyvy nálad.
-Co? -To je normální.
To je moje teorie.
Že okamžiky nárazu určují, kdo jsme.
Ale nikdyjsem nepomyslel,
co by bylo, kdyby si člověkjednoho dne žádný z nich nepamatoval.
-Ahoj. -Co děláš?
Spím.
Jasně.
-Přinesl jsem ti oblečení. -Děkuju.
-Mám trochu hlad. -Fajn.
Pojd'.
Chtěla bych si ověřit pár věcí o sobě.
-O nás. -Bezva.
-Takže jsme manželé. -Ano.
-A mám divné vlasy. -Jsi trochu nespravedlivá. Říkalas,
že trvá dlouho narovnat je a že ten čas věnuješ práci ve svém ateliéru.
V mém ateliéru? Proč mám ateliér?
Jsi umělkyně. Sochařka. Fakt dobrá.
Zrovna pracuješ na čtyřech objektech pro halu budovy Tribune Tower,
což je něco. Tu zakázku chtěl každý,
ale tvá výstava v Muzeu současného umění byla úžasná, tak jsi vyhrála.
Co můj diplom z práv?
Nemám diplom z práv?
Myslím, že ti chybělo pár zkoušek.
Umělkyně jsem chtěla být naposledy na střední.
-Měl bys to brátjako výhru. -Poranění mozku? -Jsi idiot.
Nepamatuje si nic z toho, cos provedl. Začneš s čistým štítem.
Když si tě nepamatuje, jak si vzpomene, že tě miluje?
Už poprvé mě překvapilo, že se do tebe zamilovala.
-Navíc už nevypadáš tak dobře. -Fakt mi moc pomáháte.
Ale vážně. Co když si mě nepamatuje?
Co budu dělat?
Vzpomene si na tebe. Na nás na všechny. Jsme její rodina.
Máš pravdu.
Promiňte, hledám svou ženu, Paige Collinsovou. Včera byla tady.
Přesunuli ji do VlP patra.
To zní nákladně.
Je ve sponzorském křídle. Jděte dolů a pak výtahem do druhého patra.
Děkuju.
Vaše dlouhodobá pamět' je nedotčená a věřím,
že zbytek paměti se časem zlepší.
Pane Collinsi, jsem ráda, že jste tady.
Tohle je divné. Jsem Leo, Paigin manžel.
Víte, jak nám bylo, když jsme se doslechli,
že je naše dcera týdny v nemocnici a my nic nevěděli?
-Měl jste nám zavolat. -Promiňte. -Tys nikdy neviděl mé rodiče?
-Nechápu to. Jak to, že ho neznáte? -Paní doktorko, jaký je další krok?
Čím dřív se vrátí do normálního života, tím lépe.
Asi za týden by měla Paige navštívit neuropsychologa.
Cokoli potřebuje, terapii, odborníky, zařídím, aby dostala to nejlepší.
-Doma se o tebe postarám. -Máma ti připraví tvůj starý pokoj
a já si můžu vzít trochu volna.
Nechci být nezdvořilý, ale má se přece vrátit k normálnímu životu.
Její život se mnou je pro ni normální život.
-Ale ten si nepamatuje. -Vzpomene si. Doktorka to říkala.
Ne. Říkala, že si možná vzpomene.
Proč ji nenechat jít domů a zotavit se s lidmi, které zná?
-A má ráda. -Chceme pro ni to nejlepší.
-Ale vůbec jste se jí nezeptali. -Ne, ale... -Přestaňte se hádat!
Nic z toho není třeba rozhodnout ted'.
Jděte všichni domů a odpočiňte si. Budete to potřebovat.
Jak to, že jsi můj manžel a vůbec neznáš mou rodinu?
Nemluvila jsi s nimi roky.
Proč bych přestala mluvit se svou rodinou?
-Stalo se to, než jsme se seznámili. -Nikdy jsme o tom nemluvili?
Mluvili.
Takže?
Chtěla ses přestěhovat do města a jít na lnstitut umění.
Tvůj táta trval na tom, abys zůstala na právech.
Měl dost jasno v tom, co bys měla dělat.
Tím se to všechno rozjelo.
Pamatuju si, že jsem chodila na práva a byla zasnoubená s Jeremym.
Já nevím.
Paige.
Lásko,
nejlepší, co ted' můžeš udělat, je vrátit se ke svému životu...
...se mnou. Slyšelas doktorku. Je to nejlepší pro tvé uzdravení.
Ale já tě neznám. Mám s tebou sednout do auta a jet do tvého bytu?
-Našeho bytu. -Bez jakéhokoli důkazu o naší lásce?
-Kromě našeho manželství? -Lidi se berou z různých důvodů.
-Například? -Kvůli zelené kartě.
Jsem ze Cincinnati.
Psala jsem si deník?
Pokud vím, tak ne.
To je všechno, co našel.
-Vypadá to dobře. Jedeme jen domů. -Je to hrozné.
Paige? Prý nás opouštíte.
Tak mi to bylo řečeno.
Žádné řízení, dokud vám nedám svolení.
-Uvidíme se za 4-6 týdnů. -Děkuju moc. -Děkujeme.
-Jsi připravená? Jdeme. -Počkat. Mám hlasovou zprávu.
Z doby před nehodou. Chtělas důkaz.
Tak dobře, pust' ji.
Ahoj, lásko, jsem ještě v ateliéru, chybíš mi tak moc,
že se ti mé sochy začínají podobat. Co děláš později?
Potřebuju trochu času se svým Leem, jestli chápeš.
Zavolej mi.
Miluju tě.
Chápu, že když to zpětně posloucháš, nic to nedokazuje.
Ne, to ne.
Je to roztomilé.
Zním št'astně.
Zamysli se.
Nechalas práv, zrušila zasnoubení a přestěhovala se do města.
Všechna ta rozhodnutí jsi udělala dávno předtím, než jsi mě potkala.
Myslím, že už kvůli sobě bys měla aspoň prozatím ctít ta rozhodnutí.
-Děláš chybu, Paige. -Slibuju, že se o ni postarám.
Pojd' se mnou domů. Spolu to zvládneme.
Asi bych to mohla zkusit a zjistit, jestli mi to nepomůže s pamětí.
Vždycky se můžu vrátit domů, když si to rozmyslím.
Vzala jsem si ho, musela jsem k tomu mít důvod.
-To zní přesvědčivě. -Mně to stačí.
Vypadám šíleně.
Vypadáš skvěle.
Kde bydlíme?
Na severu.
-Kdo je prezident? -Země? -Jo.
Obama.
Ten senátor?
Jo. Volilas ho.
Vážně?
Vítej doma.
Až po tobě.
Překvapení!
Tak ráda tě vidím.
Byli jsme v nemocnici každý den, ale Leo nechtěl, aby ses přepínala.
Moc jsi nám chyběla.
Vypadá to, že... Jsme si blízké?
Jsem Sonia.
-Tohle je můj přítel Kyle. -Ahoj, Paige.
-Tohle je Jim. -Vypadáš skvěle, Paige.
-A Lily. -Tys snad v nemocnici i cvičila.
-Ahoj, Paige. -A Josh.
Promiňte, já... Omluvte mě.
Díky, že jste přišli. Omlouvám se za brzký konec.
To nic, drž se.
Je ti dobře?
Hádej.
Chápu. Je toho na tebe moc.
Ne.
Moc by bylo přijít domů do cizího bytu
s mužem, kterého neznám.
To by bylo na mě moc.
Ale přijít do toho všeho, do domu plného lidí, co na mě pokřikují,
objímají mě, brečí a mluví o hromadě dalších věcí, co si nepamatuju,
to už není moc, to je naprosté peklo.
Máš pravdu. Mělo to být jen pár lidí.
Prosím tě, jdi pryč.
Paige. Promiň.
Ty mě vážně nenecháš na pokoji?
-Promiň. -Promiň.
Jasně.
Promiň.
Panebože. Máma mě zabije.
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
-Co? -Nezaklepal jsi!
Síla zvyku. Promiň. Nevidíš to přece poprvé.
To není legrace.
-Měl jsi zaklepat. -Omlouvám se.
Sluší ti to.
Vážně?
To je jediný kus mého oblečení, ve kterém se cítím dobře.
Ta je ale moje.
To je v pohodě.
Co?
Pozoruješ mě, jak nějaké zvíře v zoo.
Promiň, snažím se v tom nějak vyznat.
-Tohle děláš každý den? -To je omluva za včerejšek.
Byla to pitomost. Vůbec jsem nepřemýšlel.
To ne. Promiň. Já...
Nechci, aby sis se mnou dělal starosti. Dělej všechno jako normálně
Pracuješ? Děláš něco?
Jo. Pokud jsem ještě v branži.
Vlastním nahrávací studio.
Bezva.
A co já? Co obvykle dělám celý den?
Obvykle vstaneš a uděláš kafe.
-Tak jo. -Ne, ne. Přinesu ho. Udělal jsem ho.
A pak...
To ne, tenhle je pro mě. Nejíš maso.
Pak zkontroluješ emaily a zaplatíš účty.
-Fajn. -Ale řekl bych,
že si asi nepamatuješ hesla ani čísla účtů, co?
-Tak to udělám já. -Dobře.
Pak jdeš dolů do svého ateliéru.
Vezmu tě tam, ukážu ti, na čem pracuješ.
Nemusíme všechno uspěchat.
Jdi do práce, a pak můžeme pokračovat v procvičování.
-Určitě? -Jo, jsem v pohodě.
Dobře. Tak jo.
Tady jsou tvoje klíče, telefon.
Kdybys mě potřebovala, najdeš tam moje čísla.
-Dobře. -Dobře.
Tak jo.
Hezký den.
-Jak to jde, Lil? -Ahoj. -Povídej.
Ten týpek, Špičatá bota. Fakt špatně líbá. Asi ho vyřadím z oběhu.
-Tak jo. -Upřímně řečeno, bylo to tu peklo.
Včera jsme měli dvojnásobek rezervací.
Moc klientů, to je problém nejlepších.
Ale když máš jen jedno studio, těžko můžeš dělat dvě nahrávky najednou.
Dune Advertising nebyli flexibilní a zamluvili si studio Soundspace.
Cože? Šlo o pořádný balík. Mají mít vždycky přednost. To přece víš.
Nemůžu hlídat nahrávání a zároveň dělat účetnictví.
-Tohle není práce pro jednoho. -Já se přece neflákal.
Chápu, nezlobím se. Jen říkám, že to tu stojí za prd.
Už jsem tady.
Jak jí je?
Dostává se z toho.
Je... Děkuju. Bude to v pohodě.
Tak jo. Dobře.
-Budeš na schůzce v půl čtvrté? -Jasně.
Skočím domů, převléknu se, zkontroluju Paige, ale budu tu.
Fajn.
,,Další důkazy"
Slibuju, že ti pomůžu milovat život, že tě vždy zahrnu něhou
a budu mít trpělivost, kterou láska žádá.
Že budu mluvit, když bude třeba slov, a sdílet mlčení ve chvílích ticha.
Že se smířím s tím, že se neshodneme na červeném sametovém dortu.
A budu ctít tvou lásku a žít pro ni.
Napsala jsi slib na jídelní lístek?
Zvláštní.
Slibuju, že tě budu vášnivě milovat,
vjakémkoli stavu, dokud nás smrt nerozdělí.
Slibuju, že nikdy nezapomenu, že tohle je láska na celý život.
A vždycky budu v hloubi duše vědět,
že přes všechny překážky
najdeme vždy cestu zpátky k sobě.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Dala bych si...
-...jeden tenhle. -Nedáte si ten co vždycky?
Dávám si vždycky stejný? Výborně. Dám si ho.
-Prosím. -Děkuju.
Děkuju.
Paige?
-Přejete si? -Půjčíte mi, prosím, telefon?
Haló?
Ahoj, Lil. Vím, že je 15.30. Nemůžu. Musím najít Paige.
Ne. Nevím. Něco si vymysli.
-Nevěděla jsem, komu zavolat. -Nasedni si, broučku.
-Jsi v pořádku? -Jo.
-Ahoj. -Ahoj.
Kde jsi byla? Začínal jsem mít strach, že se ti něco stalo.
Promiň. Zabloudila jsem. Doslova. l v myšlenkách.
Měla jsi mi zavolat.
Zapomněla jsem si telefon a číslo si zpaměti nepamatuju.
Tak jsem zavolala mámě.
Strávili jsme spolu den, bylo to bezva. Pozvala nás dnes na večeři.
Na večeři? Tak jo.
Nemusíš chodit.
Nesmíš řídit, takže musím. Ale o to nejde.
Třeba se zítra probudím a budu si všechno pamatovat,
ale ted' jsou moje jediná jistota.
Dobře.
Půjdeme.
Tak jo.
-Dobře. -Převlékneš se?
Jdu na to.
U Caldwellů musíš doleva, pak doprava a šestý dům vpravo je náš.
Prestleyovi mají novou schránku. Pěkná.
Ta kytice zrovna neříká: ,,Promiňte, že jsme spolu nemluvili,
ale když mám poranění mozku, můžeme se nad to snad povznést."
To ne. Měli jsme koupit pomněnky.
Vtipné.
Vlastně je to docela vtipné.
Rodiče už znáš. Táta ti nabídne, at' mu říkáš Bille,
ale má radši pane Thorntone. A sestra se jmenuje...
-Gwen. Vím toho o tvé rodině hodně. -Jasně.
Jsme přece manželé.
-Panebože! Ty jsi zasnoubená! -Jo.
-Vy jste ale krásný pár. -Díky, Paige. -Teda.
-Byla to věčnost. -Vážně?
Jo.
Zvláštní, jak všichni vypadají starší.
-Vážně? -Hlavně ty.
-Jsem tak št'astná, že jsi zpátky. -Voilà.
Na počest toho, že jsi doma, jsem uvařila tvou nejoblíbenější večeři.
Filet mignon.
Posad'te se, prosím.
Než začneme, myslím, že si dnešní večer zaslouží přípitek. Drahý?
Rád bych připil na svou rodinu.
Jsem št'astný, že mám v životě tyhle tři krásné ženy,
a když jsme všichni pohromadě, mé štěstí se násobí.
Paige, zlatíčko, vítej zpátky doma. Na rodinu.
-Na rodinu. -Na rodinu.
Leo, co tvoje rodina?
Vídáš ji často?
-Ne. -To je škoda.
Oba mí rodiče jsou mrtví. Mám jen Paige.
Ona je ted' moje rodina.
Co děláš za práci?
Zrovna jsem si v centru otevřel nahrávací studio.
Paige mě přesvědčila, abych se tím začal živit.
Vážně?
Jo.
Není to trochu uhasínající odvětví?
Lidi si přece můžou hudbu nahrávat doma na počítači a zní to dobře, ne?
- Ryane. -Co?
Nahrávky, co mám rád, jsou plné života a tepla, mají duši.
Třeba slapback echo kytary Scottyho Moorea ve skladbě Mystery Train.
To člověk na počítači nikdy neudělá.
K tomu je potřeba studio a v něm živí hudebníci, co spolu souzní.
Abych ti odpověděl, možná to je uhasínající odvětví.
A doma se dá udělat kvalitní nahrávka.
Ale Sun Sessions z laptopu nedostaneš.
Ty jo.
-Ty jo. -Ty jo. -Ty jo.
-Prý tu budou všichni. -To může být na Paige trochu moc.
Jsem v pohodě.
Nebyla to Diane Chainová?
Jo. Už se s ní moc nekamarádíme. Bylas vážně dlouho pryč.
Panebože!
Hodně štěstí.
Promiň, Leo, tohle jsou kamarádky ze střední.
-Shana, Carrie, Lizbet. -Ahoj.
A co já? Mě nepředstavíš?
-Ahoj. -Ahoj.
-Promiň, tohle je... -Jeremy.
Dlouho jsme se neviděli.
Vážně?
Ani mi nepřijde. Vůbec ses nezměnil.
-Myslím, že mě nepředstavila. Leo. -Ahoj.
-Paigin manžel. -Jasně.
-Skočím pro pití. Dáte si něco? -Disaronno sour. -Borůvkové mojito.
-Vážně? -Pamatuju si.
Pamatuješ, jak jsme ti v deváté třídě před vánočním večírkem žehlily vlasy
-a skoro půlku ti jich upálily? -To si pamatuju moc dobře!
Nakonec jsem tam šla v baretu, ne?
Byla z ní uhihňaná dámička ve svetříku, popíjející mojito.
Jako Stepfordská panička?
Vlastně jo. Dokonce přede mnou flirtovala s Jeremym.
-S bývalým snoubencem? -To ne.
Vjejí hlavě je současný snoubenec.
Proto ji asi dost štvalo, že jí její cizí manžel dělá celou noc křena.
To je na mě trochu moc.
Co ji vzrušuje?
Paige?
Ne, její matku. Jasně že Paige.
-V posteli? -Proboha, Leo.
Co? To je osobní.
-To je jen mezi ní a mnou. -Zdržím se hodnocení.
Má ráda lechtání.
-Fakt? -Říkalas, že nebudeš hodnotit.
Ne. Jen jsem... Je mi jedno, že máte rádi úchylárny.
Tak to není. Prostě ji to uvolní, když je něčím posedlá.
Tak jo. Měl bys to zkusit.
-Myslíš? -Jo. Nemáš přece co ztratit.
-Ahoj, Liso. -Ahoj.
Paige?
Jednám s těmi lidmi sto let a vím, že mají...
Mám tu něco důležitého. Zavolám ti zpátky.
-Ahoj. -Ahoj.
Prosím.
Pamatuješ, jak jsme byli spolu u jezera
a tys mi řekl, že mě vždycky podržíš?
-Tu noc v loděnici. -Jo. -Ano.
Můžeš mi vysvětlit, co se s námi stalo?
To umíš jen ty, dát člověku kopačky, pak se vrátit a klást otázky.
-Dala jsem ti kopačky? -Krutě, drsně, před svatbou.
Proč?
To bych rád věděl já, všichni mí kamarádi
i dvě přítelkyně po tobě.
No tak, vážně, přece jsem musela mít důvod.
Ty...
Změnila ses.
Mluvilas jinak, oblékala ses jinak.
Nebyla sis už jistá právy.
A rozhodně sis nebyla jistá mnou.
-Vrátila jsem ti prsten? -Vrátila.
-Kdo ho má ted'? -Zatím nikdo.
Ale chodím s Rose. Z Gweniny třídy, pamatuješ si ji? Jsme spolu asi rok.
Nemohl jsem čekat věčně, Paige.
Tys nečekal, že budu mít poranění mozku, zapomenu na náš rozchod
a přijdu si k tobě do kanceláře pro odpovědi?
Jak to?
-Promiň. Nechám tě pracovat. -Dobře.
-Promiň. -Omlouvám se. -S tím jsem nepočítal.
Asi síla zvyku.
Vůbec nevím, kam jsem šla, až jsem se najednou octla tady.
Nechápu, že jsem se od všech odstřihla na pět let.
Nepřipadá mi to správné.
-Ahoj. -Ahoj.
Jak ses měl?
Dobře.
Jsem rád, že jsem s tebou doma.
-Promiň mi ten nepořádek. -To nic.
-Děláš koláž? -Dělávám koláže?
Pokud vím, tak ne.
lnspirovalo mě, když jsem včera všechny viděla.
-Ke koláži? -Vzpomínky mě tak zaplavily,
že jsem se rozhodla udělat časovou osu. Svého života.
Bezva. Super nápad.
Trochu jsem se ti prohrabala ve věcech. Snad ti to nevadí.
To je v pohodě. Co je moje, je i tvoje.
Mám na to i osvědčení vydané státem lllinois.
Našla jsem ho. Patří do ztracených let. Začala jsem tady.
Našla jsem nějaké rodinné fotky, fotky z dětství a tak.
-To si pamatuju. -To je dobře, ne? -Asi jo.
Snažila jsem se vybavit si poslední bod v paměti předtím,
-než všechno zmizelo. -A co to je?
Myslím, že jsem byla v Macaroni Grillu a ptala se,
jestli mají smažené ravioli, ale odpověd' si nepamatuju.
To je má poslední vzpomínka před probuzením v nemocnici.
To ne. Jak ted' zjistíme, jestli mají smažené ravioli?
To se mi snad zdá.
-To nic. -To se mi snad zdá.
Ne, ne, to nedělej.
No tak.
Co to děláš?
Promiň.
Promiň. Bylo to něco, co jsme spolu dělávali?
-Tak nějak. -Omlouvám se. -Nemusíš. Chápu to.
Všechno se to vrátí. Musíme jen pokračovat v tom, co děláme,
abys zapadla zpátky do svého života. Všechno se vyřeší.
Jo.
Ve středu byly v centru města zabedněny výlohy několika obchodů.
Protesty kvůli policejní střelbě na neozbrojeného muže černé pleti...
Myslím, že jsem připravená jít do ateliéru. Ukážeš mi ho?
Jasně. Pojd'.
Tohle je tvůj první vlastní ateliér.
Úžasný prostor, co?
Nejdřív sis nebyla jistá, jestli se ti líbí.
Pak tě napadlo vykouřit to tu bylinkami,
cos koupila od jednoho chlápka na rohu ulice Diversey.
Tak jsme je zapálili a mávali s nimi,
než nám došlo, že je to jen sušený salát. Mávali jsme hořícím salátem.
Ale asi to zabralo, protože pak už jsem tě odsud nemohl dostat.
Přišla jsi sem, pustila hudbu naplno a ponořila se do práce,
a já ti musel chodit připomínat, že už je noc.
To je jeden z tvých objektů pro Tribune Tower.
Co to má být?
Myslím, žes to sama ještě nevěděla.
Pojd' sem.
Zkus zjistit sama, co to má být.
Dobře.
-Neumím s tím zacházet. -Jasně že umíš.
Počkej.
To je lepší. No tak. Prostě to zkus. Bude to legrace.
Můžeš to vypnout?
Pouštěla sis to mnohem hlasitěji. Nikdy jsem nechápal,
-jak se můžeš soustředit. -Děsně mě bolí hlava!
Vypni laskavě tu hudbu!
Snažím se ti pomoct!
Nevylévej si na mně vztek.
Takhle jsme spolu nikdy nemluvili.
Pro mě je to taky těžké, Paige.
Paige?
Ano?
-Ahoj. -Ahoj.
Stavil jsem se v tvém oblíbeném portugalském pekařství a koupil...
-Je tu někdo? -Ano.
-Leo. -Dobrý den.
Sestra toho má kvůli svatbě nad hlavu a brzy bude zásnubní večírek.
Tak jsme si všichni říkali, že by Paige mohla jet domů a pomoct jí.
Přijde mi to jako správná věc. Být tam pro Gwen.
Dobře. Ale co tvůj život tady?
Co všechna ta nedokončená práce?
Mluvila jsem s lidmi z Tribune, byli moc chápaví ohledně té nehody,
a táta mi půjčí peníze, abych jim mohla vrátit zálohu, takže...
Nevím. Prostě to nezvládnu.
-Přijd', až budeš hotová, zlatíčko. -Dobře, díky, tati.
Promiň, je to jen do svatby.
Chci jen, abys byla opatrná.
Nevstupuju do sekty, budu jen s rodinou.
-Já vím, ale... -Ale co?
Můžu tě aspoň nepříjemně obejmout?
-Jak se cítíte? -Dobře. -Ano?
Žádné závratě, dezorientace, nespavost?
-Ne. -To mám radost.
-Vaše CT hlavy vypadá výborně. -To se mi ulevilo.
Co vaše vzpomínky? Něco nového?
-Ne. -Ne? -To není normální, že?
Když jde o mozek, nic není normální. Neexistují dvě stejná poranění mozku
Paige je úplně jako dřív. Je to úžasné.
Paní Thorntonová, můžu s Paige chvíli mluvit o samotě?
To je v pořádku, mami. Jsem v pohodě.
Dobře.
Děkuju.
Paige, chcete, aby se vám vrátila pamět'?
Ano.
Někdy se pacienti bojí, že se jim s pamětí vrátí vzpomínky na nehodu,
-ale to se stává zřídka. -O to nejde. Nebojím se té nehody.
Čeho se tedy bojíte?
Myslím, že prostě...
Já nevím...
Co když se mi nebude líbit život, který jsem žila?
Nebo když se mi bude líbit moc? Prostě nevím.
Měla jsem jen semestr psychologie, takže tohle může být špatná rada.
Ale myslím, že byste měla zkusit zaplnit mezery.
Vždycky se můžete rozhodnout pro jiný život,
pokud se ale neotevřete rozpomínání,
budete vždycky žít se strachem z vlastní minulosti.
Ahoj, jsem tu.
-Co je to za kapelu? -Knife Skillz.
Jasně.
Bezva, Mikey, zní to skvěle. Dej do toho všechno.
Dávám do toho všechno.
-Basová linka je jedna nota. -Jedna nota.
Bezva. Jdeme na další věc.
-No teda. Vypadáš jinak. -lnspiruju se Kanye Westem.
Spíš Michaelem Bublém, ale co, pořád to jde.
Takže...
Budu ted' chvíli mimo dosah.
Zní to skvěle. Vezmi to od začátku, zprostředka nebo kde jsi přestal.
Lidi sem chodí, aby s tebou mohli pracovat. Chápeš?
-Dělám, co můžu, ale musíš být tady. -Já vím.
Když je Paige s rodinou v Lake Forest, musím tam být s ní.
Musím dokázat, aby se do mě má žena znovu zamilovala.
-Našly jste se. -Ahoj! -Ukaž. -Nádhera!
-Máš to za pár, co? -Ahoj.
Už jen týden starého života. Jak se cítíš?
Docela dobře. Trochu se mi točí hlava, když na to myslím moc dlouho.
Co?
V pozitivním smyslu. Něco jako panika nebo vzrušení.
-Panika a vzrušení nejsou totéž. -Lásko, bude tam asi 400 lidí.
-Nebrní ti taky lehce v prstech? -Jo. To je špatné?
Posloucháš Radiohead?
Thom Yorke o tom mluví v jednom kuse.
Říká, že když ho brní v prstech, ví, že tvoří něco geniálního.
A pak se při hraní tak rozpálí, že málem omdlí.
Ryane, zdá se mi, že se schyluje k něčemu geniálnímu.
-To je super. -Na zdraví.
-Ryane, chci tě s někým seznámit. -Mami, posloucháš Radiohead?
Je to pravda?
Paige?
Ahoj, Leo.
-Co? -Tvoje vlasy. Vypadají úplně jinak.
-Vypadáš nádherně. -Děkuju. -O něčem jsem přemýšlel.
-Jaká je tvá nejoblíbenější kniha? -Asi jiná, než si pamatuješ.
-To nic. O to nejde. -Dobře.
-Dům na pláži od Jamese Pattersona. -Vážně? -Jo.
Dům na pláži. Když je tak skvělá, určitě jsi ji někomu půjčila, vid'?
-Myslím, že Gwen. -A nejspíš sis řekla:
,,Kéž bych byla tím, kdo ji ještě nečetl, a mohla to prožít znovu."
-Asi ano. -Takhle se na to musíme dívat.
Co?
Nepamatuješ si, jak jsme se seznámili.
Ani jak jsme se do sebe zamilovali. A to je fakt hrůza.
Ale byla to nejkrásnější doba v mém životě.
A říkal jsem si, že by bylo skvělé moct to všechno zažít znovu.
Jako přečíst si poprvé oblíbenou knihu.
-Chápu. -Proto bych tě chtěl pozvat na rande
-Na rande? -Jako dva lidé, co se poprvé potkali
Já nevím. Když se ted' blíží ta svatba...
Ale když si vyjdeme před ní, můžeš mě pak na ni pozvat.
Nic neslibuju, ale přimluvím se za tebe.
-Tak dobře. -Jo? -Rande.
Mám nápad, ale znamená to jet do města. Je to v pohodě?
Jo. Jen musím být zpátky v deset ráno.
-No teda. -Co?
První rande a už chceš zůstat přes noc? Jsem trochu v šoku.
-Chtěla jsem říct... -Neboj, budeš zpátky ještě dnes.
Pokud chceš zůstat přes noc,
počkat, jak se to vyvine...
-Vystoupíme? -Nemusíme.
Tohle je ta část rande, kdy zjistím, že nejsi můj manžel,
ale šílený stalker, a uškrtíš mě kabelkou?
Ne, přesně na téhle části parkoviště jsme se poprvé potkali.
Předvedu ti malou retrospektivu nás dvou.
To je dobrota.
-Jsi připravená na dezert? -Dezert? Právě jsme dojedli vafle.
To byla večeře. Tohle je dezert.
-Jak víš, jakou má každý chut'? -Je to jako čokoládová ruská ruleta.
To je součást legrace. Překvapí nás ty, co máme rádi, i ty, co nemáme.
Dobře.
A?
-Nechutná ti? -Tenhle mi nechutná.
Zkus tenhle. Myslím, že ti bude chutnat.
-Říkal jsem to. -Dobře.
Jsi na řadě.
Střídáme se po každém výstřelu?
Počkej, až ochutnáš jejich horkou čokoládu.
Chodili jsme sem vždycky, když sněžilo.
Chceš, abych dostala cukrovku nebo jen ztloustla?
Máš to ve vlasech.
Jezdili jsme sem v noci a dívali se na jezero?
Ne tak docela.
To ne...
-Nechci... -Nedělám to, co si myslíš.
Řekli jsme si, že tam jednou měsíčně vlezeme a duben jsme nestihli.
Začali jsme v červenci.
Proč? Proč bychom to dělali?
Byli jsme v italské restauraci a číšník říkal, že to dělal.
Bylo mu snad 80 let. Chtěli jsme to zkusit.
-Řekli jsme si žádný neopren, ale... -Ty to myslíš vážně.
Kvůli tobě udělám výjimku.
Tak jo. Otoč se.
Otoč se.
Můžeš.
-A co neopren? -Řeklo se žádný neopren, ne?
To ne!
Díky.
-Teplo, teplo. -Přimrzlo mi levé víčko.
Necítím prsty.
Necítím je.
Nevím, co tvoje Paige dělala na prvním rande,
ale se mnou se dostaneš jen na první metu.
Dobře.
Promiň. Umím to líp. Mám ještě zmrzlé rty.
Líbilo se mi to.
-Maximálně na druhou metu. -Nádhera.
Děkuju, že sis se mnou vyšla.
Moc jsem si to užila.
Chybělas mi.
Chybí mi náš společný život. Chybí mi, že nejsi se mnou.
Miluju tě.
Měla bych... asi jít dovnitř.
Dobrou noc.
Ahoj.
Nevěděla jsem, že tu budeš.
Byla jsi s Jeremym?
Ne, s Leem.
Líbí se mi.
Jo.
Mně taky.
Je ti dobře?
Takhle jsem tě nikdy neviděla. Je pláč součást tvého nového já?
-Je to fakt divné. -Nevím. Nevím, kdo jsem.
Mám tetování.
A jsem vegetariánka.
Bylo to jako dřív. Vlastně lepší.
Všechno, kvůli čemu jsem se do Paige zamiloval, tam je.
Pro tebe to bylo potvrzení vaší lásky nebo manželství, vid'?
Ale pro ni to bylo spíš dobré první rande.
Proto bys měl počkat obligátní tři dny, než jí zavoláš.
Po rande s vlastní ženou?
Minimálně. Tohle je zvláštní případ. Možná déle.
To nejde. Uvidím ji v sobotu na svatbě.
Bylo to tak jasné. l když se kolem dějou ty šílenosti, patříme k sobě.
-Jasné tobě nebo jí? -Oběma.
-Paige? -Ano?
Po jídle musíme začít psát jmenovky na stůl.
Než s tím začnete,
mám pro tebe malé překvapení.
Znáš Raye Portera, vid'? Učil ústavní právo na Northwesternské univerzitě.
Na škole jsme oba byli v právnickém časopisu. Známe se léta.
-Je ted' děkan na právech. -A? -Vezmou tě zpátky.
Co?
Vždyt' jsem se ani nehlásila.
Postaral jsem se o to.
To je neuvěřitelné.
Jako bych dělala opravnou zkoušku z vlastního života.
,,Po splatnosti"
Vypadáš, že by sis dal panáka.
-Už jsem jich pár měl. -Ale tohle jsi ještě neměl.
Jsem rád, že jsme chvíli o samotě.
Ještě jsme neměli možnost si pořádně promluvit.
Jasně.
Gratuluju.
-Výborná. -To ano.
Přemýšlel jsem.
A myslím, že je čas, abychom to převzali.
-Převzali co? -Starost o Paige.
Vím, že neměla zdravotní pojištění,
protože jsi zvolil určitý životní styl, a určitě se topíš v dluzích.
Ale vím, jak to vyřešit.
Jak?
Rozved' se s ní.
Účty teprve začaly chodit.
Pane Thorntone, nemyslím, že tohle je místo a čas k podobné diskusi.
Dobře. Pokud ti nevadí, že zkrachuješ, což asi ne...
Co Paige? Neuděláš, co je pro ni evidentně správné?
-Vy víte,co je pro ni správné? -Vím. -Jste pokrytec. -Cos to řekl?
Když jste takový rodinný typ, proč jste ani jednou nepřišel za Paige
a nesnažil se to urovnat?
Jste zbabělec.
Můžu tě představit pár lidem? Musí být divné, být tu za vyvrhele.
-Nejsem vyvrhel. -Když myslíš.
-Jen si tu tak sám divně sedíš. -Čekám na Paige.
Tak hodně štěstí.
-Užíváš si to, co? -Co?
Paige tě opustila, vedla život bez tebe, s chlápkem, co sem nezapadá.
A ted' ji vidíš to všechno popírat.
Docela se mi to líbí.
A víš, co se líbí mně? Že mi o tobě Paige řekla úplně všechno.
Říkala, že když byla s tebou, vzbudila se v noci a vyděsila se,
-jestli tohle má být všechno. -No teda. Řekla ti všechno?
Řekla ti, že po mně tuhle vyjela?
Nebo ti přestala všechno říkat, když zapomněla, kdo jseš?
Chápu, proč se chováš jako idiot. Je jasné, že ji miluješ.
A myslíš si, že ji získáš zpátky.
Ale ona tě přerostla. Proč si myslíš, že se to nestane znova?
Díky za radu.
Zamyslím se nad ní, až budu v posteli s tvou ženou.
Leo!
-Paige, počkej! -Co to sakra bylo? -Nevím. To je dobrá otázka.
Snažil jsem se jako blázen, dělal ze sebe pitomce.
Zkoušel jsem všechno možné, abych zachránil, co jsme měli,
a ty vyjedeš po Jeremym.
To není fér!
Není to fér?
Vidím, jak se na něj díváš.
Vím to, protože...
...jsi se tak dřív dívala na mě.
-Leo, já... -Bud'me realisti.
Pamět' se ti nevrátí. A já jsem pořád jen cizinec.
Nechci ti ubližovat,
ale už jsem...
...hrozně unavená z toho, jak ti pořád působím zklamání.
Já vím.
Moc mě to mrzí.
-Omluvím se Gwen a Ryanovi. -To je v pohodě.
Ze svatebních pohrom se obvykle stávají skvělé příběhy.
Časem.
Jak se mám podívat na dívku, co miluju, a říct si, že je čas jít?
Leo!
Doufám, že jednou budu schopna milovat tak, jako miluješ ty mě.
Jednou už se ti to povedlo.
Zvládneš to znovu.
Do háje. Jsi tady, ne tam.
-Je ti dobře? -Skončilo to. Je po všem.
-Vzdal jsem to. -Ty se nikdy nevzdáváš, Leo.
Kdyby to tak mělo být, byli bychom spolu.
Vzpomněl jsem si, jak jsme šli poprvé do řecké restaurace na rohu.
Byla tam velká cedule ,,Podáváme polévky"
a já dlouze mluvil o tom,
čím musel majitel projít, než dosáhl životního snu
a mohl podávat polévky.
Když jsem pak skončil,
pár vteřin mlčela a pak...
Pak to vydechla.
Skoro jako by to říkala pro sebe.
,,Miluju tě."
Prostě to tam viselo.
Bylo to poprvé, co to řekla, a já ani nechtěl odpovědět.
Chtěl jsem to jen dál poslouchat.
Bylo to dva týdny po tom, co jsme se poznali.
Předtím jí trvalo jen dva týdny, než se do mě zamilovala.
Nemiluje mě.
Tady to podepište.
Pojd' sem, kamaráde.
Diano?
-Ahoj. -Jak se máš?
Vím, že už je to dávno.
Byla jsem nějakou dobu mimo.
Nikdy jsem neměla příležitost se ti omluvit.
Bylo to tehdy dost divné období,
ale váš táta to se mnou skončil,
jakmile na něj vaše máma udeřila. Vždycky jsem chtěla, abys to věděla.
Nechci jitřit staré rány,
jen jsem ti potřebovala říct, že mě to mrzí.
-Jsem ráda, žes mi to řekla. -Vždycky jsi byla dobrá kamarádka.
Kéž bych ti to mohla nějak oplatit.
Lilie nestály za nic, tak jsem vzala slunečnice.
-Chtěla jsem ti to říct. -Tys to věděla?
Celou dobu jsi to věděla?
-Promiň. -Nemluv na mě. -Paige. Paige.
Paige!
Ahoj, kde ses celý den toulala?
Paige?
V obchodě jsem potkala Diane Chainovou.
Proto jsem odešla, vid'? Protože jsem to zjistila.
Sama pořádně nevím, kdo jsem, a najednou se ukáže, že mi lžete
a využili jste mou nehodu, abyste přepsali minulost?
Nesnesla jsem pomyšlení, že bych tě znovu ztratila.
-Víš, jak podvedená si ted' přijdu? -Mrzí mě to, Paige.
Byli jsme št'astnější než posledních několik let.
-Mami! -Konečně jsme tě zase měli zpátky.
-Za vašich podmínek! -Ne! -Ano. Jako vždycky.
Podvedl tě s mou kamarádkou!
Jak jsi s ním mohla zůstat?
Chtěla jsem odejít.
Chtěla. Byla jsem připravená.
Pak jsem jednou odpoledne byla doma sama,
prohlížela jsem si fotky tebe a tvé...
...a tvé sestry.
A dům se zdál tak...
...plný nás všech.
Byli jsme rodina, Paige.
Tehdy mi došlo, že...
Že je to pro mě nejdůležitější věc na světě.
A nemohla jsem. Nemohla jsem...
Nemohla jsem odejít.
Tak jsi se tvářila, jako by se to nestalo.
Ne.
Rozhodla jsem se s ním zůstat
kvůli všemu dobrému, co udělal,
a neopustit ho kvůli jedné věci, kterou udělal špatně.
Rozhodla jsem se odpustit mu.
Možná měl Leo pravdu.
Možná nedokážu zjistit, kdo jsem, když jsem s vámi.
Paige.
-Omlouvám se. -Stalo se něco?
Zdá se, že si potřebujete promluvit, tak...
-Dobře. -Zavoláme si. -Tak jo.
Promiň.
Co se stalo?
-Můžu se tě na něco zeptat? -Jasně. Kdykoli na cokoli.
Věděl jsi o tátově románku?
Jo.
Věděl.
Proč jsi mi to neřekl?
Tolikrát jsem to málem udělal.
Ale odloučit tě zase od rodiny?
To mi přišlo špatné.
Chtěl jsem tvou lásku, já... Ale ne takhle.
Chtěl jsem si ji zasloužit.
Myslím, že si ted' nemůžu dovolit ztratit je.
Tak to nedělej.
Jisté strany usilovaly o anulaci několika rozhodnutí Kongresu s tím,
že opakované výjimky z ochrany autorských práv
povedou ke vzniku neomezených autorských práv,
jež by tvůrci Ústavy nepřijali.
-Díky za oběd. -Chtěl bych ti něco říct.
Ano?
S Rose je po všem.
Skončil jsem to, Paige.
To ne. Proč jsi to udělal?
-Měli jste před zásnubami. -To bylo před tebou.
-Ne, po mně. -Po tobě, ale před tímhle tvým já.
Před tím, než se tvé staré já vrátilo.
Jeremy, to není mé staré já. To jsem prostě já.
A tohle mé já se snaží všechno si srovnat.
Chápu, ale at' je to tvé staré nebo nové já, je mi to fuk.
Pamatuješ, jak nám spolu bylo. Tohle je naše šance získat to zpátky.
To, co jsme měli, bylo nádherné. Mám na to nádherné vzpomínky.
Ale jsou to mé jediné vzpomínky. Všechno po tobě je vymazané.
Musím zjistit, jaké to je být bez tebe.
Sama.
Určitě si nepamatuješ náš první rozchod?
Proč?
Protože to znělo až moc podobně.
Pojd'me.
Ahoj.
Všude jsem tě hledal. Bál jsem se, když jsem tě neviděl před knihovnou.
Takže...
Jaké jsou přednášky z duševního vlastnictví?
Vlastně jsem si o tom s tebou chtěla promluvit.
Rozhodla jsem se, že nechám práv.
A najmu si byt ve městě.
Všechno se to děje znovu, vid'? Sakra, Paige.
-Udělal jsem spoustu chyb. -Tady nejde o tebe,
ani o nic, co jsi udělal. Jde o mě.
Kým chci být, kdo jsem.
Řekni mi, co mám udělat, abych... Nechci tě ztratit znovu.
Neztratíš.
Okamžik nárazu.
Okamžik nárazu,
jenž má schopnost vyvolat změny nedozírných rozměrů.
U některých částic způsobí srážku.
Přiblíží je k sobě víc, než byly kdy před tím.
A jiné naopak vystřelí za novými dobrodružstvími,
aby dopadly na nejméně očekávaném místě.
O to u těch okamžiků jde.
Nemůžete,
byt' se snažíte sebevíc,
uhlídat, jak vás ovlivní.
Musíte nechat částice po srážce dopadnout tam, kam je jim souzeno,
a čekat na další srážku.
Slibuju, že ti pomůžu milovat život, že tě vždy zahrnu něhou
a budu mít trpělivost, kterou láska žádá.
Že budu mluvit,když bude třeba slov, a sdílet mlčení ve chvílích ticha.
Že se smířím s tím, že se neshodneme na červeném sametovém dortu.
A budu ctít tvou lásku a žít pro ni.
,,Zavřeno kvůli sněhu"
Ahoj.
Doufám, žes nejela do města jen kvůli horké čokoládě.
Před půl rokem jsem se přestěhovala zpátky. Bydlím v Rogers Parku.
Vážně? To je... To je skvělé.
-Jsem zpátky v lnstitutu umění. -Děláš si srandu?
-To je úžasné. -Jo. Chodím na pár přednášek...
Je neuvěřitelné, co všechno si mé ruce pamatují,
ačkoli mozek to zapomněl.
Jo.
Děkuju.
-Nic jsem neudělal. -Udělal jsi všechno.
Přijal jsi mě takovou, jaká jsem,
a ne, jakou jsi mě chtěl mít.
Jen jsem chtěl, abys byla št'astná.
To je všechno.
Není tu někde kubánská restaurace, kam jsme chodili,
když bylo tady zavřeno?
Jo. Je to... Počkej. Ty si to pamatuješ?
Ne, ne.
Kéž by.
Pamět' se mi nevrátila, ale...
Občas se vídám se Soniou
a vyptávám se jí na nás.
Vážně? A co ti říkala?
Že si myslí, že ted' s nikým nechodíš.
To má pravdu.
A ty? Chodíš s někým?
To je dobře.
Chceš jít do té kubánské restaurace?
Se mnou?
Tak jo.
Co kdybychom zkusili něco nového? Kde jsme ještě nikdy nebyli?
To bych ráda.
Až po tobě.
Pár, jehož příběh inspiroval tento film,
žije ve št'astném manželství se dvěma dětmi.
Pamět' se ženě nikdy nevrátila.
České titulky Lenka Tyrpáková
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FlLMPRlNT s.r.o.
Thank You For Watching Used My Subtitle Subtitle By: Beruang
ORDER and Question: 2143C93B (Blackberry Mesengger) Hendra Kusuma